-Jag känner mig opassande klädd. -Det här är bara ett slags uniform.
Det är Jacks festkostym.
Kom hit, Jack...
Du har nåt där...
Är de här platserna lediga? Jag ska hjälpa dig.
-Bor hon i London? Med sin man? -Nej, de är skilda.
Det kände jag nästan på mig...
-Hur är det? -Kan vi sätta oss ner lite?
Jag ska visa dig mina rum. Är du trött?
-Vill du ha lite Nescafé? -Visst.
Det var bättre.
-Du borde byta skor. -Prata inte om det.
Jag tänker inte bli långvarig. Jag får väl inte ens vara här.
Kvinnliga gäster får vara här mellan 10.00 och 20.00.
Vi är laglydiga...
Känner du aldrig att du vill berätta det?
Dina vänner tror att vi lever i synd-
-men vi är gifta och helt oskyldiga.
-Vilka vänner? -Ibland är du så jobbig...
Vad gör du här? Tänker stora tankar?
Undervisar.
Sitter de vid dina fötter och låter sig imponeras?
-Det tror jag. -Här utkämpas väldiga strider.
Som du vinner...
Det måste kännas härligt att vara äldre och klokare än dem.
För att inte tala om dina läsare...
Dina läsare...
Några av dina vänner... som aldrig gör något överilat.
-Vad pratar du om? -Tja, vi har ju Warnie, förstås...
Nonsens. Du vet att Chris Riley aldrig skräder orden mot mig.
Utom när det gäller tvivel, fruktan, smärta och terror!
-Vad pratar du om? -Jag insåg det först nu.
Du har skapat ett liv där ingen kommer åt dig!
Alla som står dig nära är yngre, svagare...
...eller står under din kontroll!
Vad är det med dig? Är vi inte vänner?
Jag vet inte om vi är vänner. Inte på det sätt du har vänner.
-Förlåt, Jack. -Jag förstår inte...
Jo...men du tycker inte om det. Och det gör inte jag heller.
Whistler, P...
-Vart ska du? -Till London.
-Varför då? Är det en pengafråga? -Egentligen inte.
-Om ett år tar du din examen. -Sedan blir jag lärare - som ni...
Jag undrar vad det är alla begär av mig?
För första gången låter det som om ni inte redan vet svaret.
Är det vad du eftersträvar? Ignorans, förvirring?
Jag ser inte allt så klart framför mig som ni gör.
Skuggor...
Det är en av mina berättelser. Vi lever i skugglandet.
Solen skiner någon annanstans.
Bakom en kurva på vägen, bortom en kulle...
Ett telefonnummer i London, tack.
I går var det en vän till mig, en mycket modig...
...och fin kvinna...
...som kollapsade i smärtor.
I ena stunden mådde hon utmärkt... i nästa hade hon svåra plågor.
Hon ligger på sjukhus, och i morse fick jag veta att hon...har cancer.
Varför?
När man älskar någon står man inte ut med att de lider.
Man vill ta på sig deras lidande. Även jag känner på det viset...
Varför gör inte Gud det?
-Hur är det? -Illa.
Jag beklagar, Jack.
-Jag vill bara att hon blir frisk. -Naturligtvis.
Det vill vi alla.
Vilken farlig värld vi lever i...
-Du borde faktiskt sova lite. -Nej...jag kan inte sova.
Jag har inte fått nog med tid...
Till vad?
Jag vet inte. Prata, säga saker...
-Det tar inte så lång tid. -Nej, jag antar det.
Jag skulle säga det.
Du har helt rätt, Warnie... men det är så svårt.
Det förstår jag.
Dr Craig, min bror Warnie...
-Er fru... -Hur är det med henne?
Vi har gjort det bekvämt för henne. I övrigt har jag inget att tillägga.
Vad har ni sagt till henne?
Att cancern urholkat hennes vänstra lårben.
Å, nej...
Benet knäcktes som en frusen gren.
-Kan man göra något? -Hon är döende.
Det var ett väl häftigt ordval.
-Men det är sant, eller hur? -Cancern är långt framskriden.
Prata inte om det gör ont.
-Var är Douglas? -Han bor hos oss.
Jag tar med honom när du mår bättre.
Finns det vatten här?
-Har du varit här förut? -Några gånger, ja.
Jag tyckte väl det.
Jag är ledsen, Jack. Jag vill inte ställa till besvär.
Prata inte strunt. Det är du som har besvär.
Du behöver inte ta hand om mig, menar jag.
-Vem tror du ska ta hand om dig, då? -Du vet vad jag menar.
Jag ska givetvis ta hand om dig. Du är min fru!
-Rent tekniskt... -Jag tar hand om dig rent tekniskt.
-Hur illa är det? De säger inget. -Det beror på att de inte är säkra.
-Snälla Jack... -Jag vet inte mer än de.
Jag måste veta det innan Douglas kommer hit.
De säger att du ska dö.
Tack.
Vad tror du, Jack? Jag är jude, jag är frånskild, jag är pank...
...och jag är döende i cancer. Får jag rabatt, månne?
Vet du vad?
Du verkar annorlunda. Du ser på mig ordentligt nu.
Gjorde jag inte det förut?
Inte ordentligt.
Jag vill inte förlora dig.
Jag vill inte bli förlorad.
Syster... Syster!
Måste hon ha så ont?
-Jag ska hämta doktorn. -Bra.
Så där, ja... Vi gör en ny i morgon.
-Ska vi släcka nu? -Jag läser lite först.
Har du din bok?
-Hur länge får du läsa? -Ett kapitel.
-När kommer Jack? -När som helst.
-Han säger väl god natt till mig? -Jadå. God natt.
Ingen förändring.
Jag lovade Douglas att du skulle säga god natt.
Han besöker henne på sjukhuset varenda dag.
-Det måste ha tagit honom hårt. -Han är helt ur balans.
Beklagligt...
-Har han sagt nåt till dig? -Om henne? Nej, ingenting.
-Jag beklagar, Jack... -Tack, Christopher.
Det hände för tidigt. Hennes affärer är inte i ordning...
Vad händer med Douglas, till exempel?
-Jag antar att hans far... -Nej, det vill hon inte.
Han dricker, han är alkoholist.
Det måste finnas andra släktingar.
Det är ju inte så att...
Vad då, Harry?
Hon är ju din vän...
...men...hon tillhör ju inte...
...familjen.
-Hon är inte min hustru? -Naturligtvis inte.
Naturligtvis inte. Det är omöjligt, otänkbart...
Hur skulle Joy kunna vara min hustru?
Då måste jag älska henne, eller hur?
Då måste jag bry mig mer om henne...
...än om någon annan här i världen.
Då måste jag lida de fördömdas kval...
...vid utsikten att förlora henne.
Förlåt mig, jag visste inte om det.
Inte jag heller.
Kommer du ihåg?
O, ja.
Ta med honom hem. Jag stannar kvar en stund.
Får vi komma in?
-Har du ätit rostade tekakor? -Nej...
Smöret ska rinna mellan fingrarna. Ska vi leta rätt på några?
-Lägg tanden under kudden. -Vi ses snart.
Man måste ha mycket smör.
-Vi ses senare. -Ja.
-Stannar du? -Ja, en stund.
Jag vill gifta mig med dig.
Jag vill gifta mig med dig inför Gud och världen...
-Göra en hedervärd kvinna av mig? -Nej...
Det är jag som inte varit hedervärd.
Titta vad som krävs för att få mig att se klart.
Tog jag i för mycket?
Lämna mig inte.
Vet du, där jag kommer ifrån-
-har de en underlig gammal sed.
När en pojke bestämt sig för att gifta sig...så frågar han flickan.
Det kallas "fria".
Vi gör likadant här.
Missade jag den biten?
Vill du gifta dig med en stollig och rädd gamling-
-som behöver dig mer än han vågar säga?
Som älskar dig, trots att han knappt vet hur man gör?
Bara för den här gången...
Vi har inte hunnit prata så mycket.
Jag mår bra.
-Din mor och jag... -Varför åkte vi hit?
Vi hade det bra där vi var. Men mamma envisades...
Har någon berättat för pappa att hon är sjuk?
Ja, han vet om det.
Den sjunker...men det struntar jag i.
-Jag vet att din mor berättat... -Ja.
Går det bra för din del?
Visst.
Det skulle göra mig glad. Och henne också, tror jag.
Jag, Joy, tager dig, Jack...
...till min äkta make...
...i nöd och lust...
...i medgång och motgång...
...i sjukdom och hälsa...
...att älska, vörda och lyda...
...tills döden skiljer oss åt.
Ringen?
Med denna ring äktar jag dig.
Med min kropp dyrkar jag dig.
Alla mina världsliga ägodelar skänker jag dig.
De som Gud har förenat... må ingen människa skilja åt.
Mr Lewis?
-Peter Whistler... -Hur står det till?
-Så underligt det kan bli. -Jag har märkt det.
Du har säkert rätt.
"Säg emot mig, det tål jag."
-Har jag sagt det? -Ja.
-Vad sysslar du med? -Undervisning.
Skratta gärna.
Nej, jag tror du är född till lärare.
-Jag är faktiskt ganska duktig. -Bra.
-Din far är lärare... -Ja.
-Han dog för några månader sedan. -Jag beklagar.
Jag älskade honom verkligen.
Visste han det?
Jag tror det. Jag tror han visste det.
Man måste säga saker.
Ögonblicket ilar förbi, sedan är man ensam igen...
"Vi läser för att veta att vi inte är ensamma."
Det var så din far sa. Jag har inte glömt det.
-Hur går det? -Goda nyheter, tror jag.
-Det gläder mig. -Tack, Christopher.
Jag vet hur mycket du har bett...
Nu har Gud svarat på din bön.
Det är inte därför jag ber. Jag ber för att jag är hjälplös...
För att behovet strömmar ut ur mig alla tider på dygnet.
Det förändrar mig - inte Gud.
-Hur är det med henne? -Ni får se efter själv.
Titta...
-Kan du gå längre? -Kom närmare.
Det är allt...
-Vad tycker du? -Inte illa. Det är underbart!
Kom och sätt dig.
-Måste hon stanna här? -Inte så länge hon blir bättre.
-Hur länge är det? -Säg som det är.
-Månader, kanske veckor... -Varför inte år?
I ett så allvarligt fall... vore det högst ovanligt.
Vi tar vad vi får. - Vad sägs om att åka hem?
-Var är "hem"? -Oxford, naturligtvis.
Mitt hus, vårt hus... Vi är gifta, minns du inte det?
Nu tar jag med henne hem.
-Oroa dig inte för mig. -Vad menar du?
Jag hittar ett nytt krypin. Men du bestämmer...
Då bestämmer jag att du ska bo kvar.
Douglas...?
Klar...
Ta det försiktigt.
-Det är inte långt kvar. -Jag behöver många vilopauser.
Bra. Och så upp...
Tack, älskade.
-För vad? -För alltihop.
-Jag ska nog lägga mig. -Sakta och försiktigt...
Ta en kudde till.
Nu när jag tittar...
...så ser jag att rummet är väl spartanskt.
-Hur länge har det varit ditt? -I 25 år.
Ännu längre.
-Har du delat det med någon? -Nej, aldrig.
Känns det underligt?
Jag vet inte riktigt hur man går till väga.
Vad brukar du göra, Jack?
-Vad man kan förvänta sig. -Berätta. Du kommer in...
Sedan drar jag för gardinerna.
Jag tar fram min pyjamas.
-Var är den? -Under kudden.
Och sedan...?
Jag...hänger mina kläder på stolen.
Jag borstar tänderna, tvättar mig...
Knäböjer...
Nej, först viker jag upp täcket, sedan knäböjer jag...
...ber...och lägger mig.
-Som en liten pojke. -Jaså?
Och sedan?
Sedan sover jag.
På rygg eller på sidan?
På sidan.
Visa mig.
Gör som du alltid har gjort.
När du lägger dig, så är jag också här.
Så går man till väga.
Vad är klockan?
Snart sex...
Ska någon ringa i en klocka?
En massa människor ringer i massor med klockor.
Men först...sjunger de.
Allihop är heltokiga! De är "besjälade".
-Erkänn att det var roligt. -Det är vulgärt och ganska fånigt.
-Men det fungerar. -Soluppgången fungerar alltid.
Ska det se ut så där? Beskriv då bilden...
-Solen skiner... -Skriv ner det.
-Var låg Gyllene dalen? -I Herefordshire.
Teet är klart, Douglas.
Kom ihåg vad vi sa, för det här måste bli färdigt.
-Var låg den, sa du? -I Herefordshire.
-Ser den likadan ut nu? -Det tvivlar jag på.
-Du trodde det var himlen... -Jag var bara ett barn.
Vi kan väl leta rätt på den? Vi hade aldrig någon smekmånad.
-Orkar du resa? -Är det långt?
Det vet jag faktiskt inte.
-Var ska vi bo? -På ett litet hotell.
-Är du lycklig? -Ja.
-På vilket sätt? -Bara lycklig.
-Vet du hur jag är lycklig? -Å, det glömmer jag alltid...
Du har redan ett färdigt svar. Berätta för mig...
Nej.
-Berätta nu... -Nej, nu säger jag inget.
Vad måste jag göra? Gå på föreläsningen?
Ja. Och köpa boken.
Tja, det är ett hotell på landsbygden...
Dricks...
Nå, duger det?
Det är underbart.
-Du tycks ha överlevt resan. -Men jag behöver något att dricka.
-Har de rumsbetjäning? -Rumsbetjäning?
Jag trodde det var att be på rummet.
Beställ några böner, du. Jag tar en gin & tonic.
-Nu? -Varför inte?
Älskling...du kan använda telefonen.
Var är den? Där...
Rumsbetjäning...
Det här är mr Lewis i rum...
Jag har glömt rumsnumret, för jag är redan här...
Det gör ni?
En gin & tonic...
Gin & tonic... Ja, två gin & tonic.
Tack för det.
-Du tycker inte om gin. -Jag fick panik, är jag rädd.
Kom hit.
Gyllene dalen löper längs floden Dore. Jag ska visa på kartan...
Den går härifrån...till hit.
-Varför "Gyllene"? -Det är ett misstag.
Vatten heter "dwr" på walesiska. Det låter som "d'or" - guld.
Den är blöt - inte gyllene!
Var kan man få en vy över den?
Jag skulle åka ner till korsningen här...
...och ta av till vänster, upp mot kullarna.
-Varför gör vi det här? -Det vet du.
Den är säkert förändrad eller fördärvad.
Tack...
Där var den! Nej... Den går i öst-västlig riktning, väl?
Inte en aning.
Du vet förstås att vi redan är där? Där, alltså...
Jaså, där... Ja.
Där är den...
Vi klarade det nästan.
Jag vill inte vara någon annanstans längre.
Jag väntar inte på att något ska hända.
Jag spanar inte bortom kullen.
Jag är här nu - och det är gott nog.
-Det är på det sättet du är lycklig. -Ja, just det.
Det kommer inte att bestå.
Vi ska inte förstöra den tid vi har tillsammans.
Det förstör den inte - det gör den verklig.
Jag vill säga det innan regnet upphör.
Vad finns det att säga?
Jag ska dö.
Och jag vill vara med dig då också.
För att kunna vara det, måste jag prata med dig nu.
-Jag klarar mig på något sätt. -Det kan bli bättre än så.
Bättre än att "klara sig".
Jag försöker säga...
...att smärtan då är en del av lyckan nu.
Så ska det vara.
Det är bra.
Cykla inte ner i floden. Du kan ju...
Douglas, kom in och värm dig.
Jag är ledsen...
Här nere slipper hon alla trappor.
Kan du inte göra något?
Tyvärr...
Kan du hämta den andra kudden?
-Tack, doktorn. -Vi ses i morgon.
Vilken massa fånigt trassel... Kom hit.
Kom och ge mig en kram.
Jag vet att du kommer ihåg det...
Kom ihåg det, för det är viktigt.
God natt, mamma.
Sov på en gång.
Jäklar...
Det går bra...
Jag står inte ut med att se dig lida!
Det är ingen fara...
Det får tyst på mig.
När det kommer nära, så får du veta - oavsett om du tror på det eller ej.
Du brukar säga: "Det riktiga livet har inte börjat än."
Nåde dig om du inte har rätt...
Fortfarande...här?
Jadå.
Gå och lägg dig.
Sov lite.
Snart.
Jag är trött.
Jag vill vila.
Men jag vill inte lämna dig.
Jag vill inte att du lämnar mig.
-För mycket smärta... -Jag vet.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Du måste hjälpa mig.
Du måste låta mig lämna dig.
Jag vet inte om jag kan det.
-Jag hör inte... -Du tar väl hand om Douglas?
Naturligtvis.
-Han låtsas inte bry sig. -Jag vet.
Precis som du.
Det är slut på hyckleriet nu.
Jag har älskat dig så mycket...
Prata inte, älskade...
...vila bara.
Vila, älskade...
Vila...
Jag älskar dig, Joy.
Jag älskar dig så mycket.
Du har gjort mig så lycklig.
Tänk att jag kunde vara så lycklig...
Du är den sannaste människa jag känt.
Herre Jesus...
...var hos min älskade hustru Joy.
Förlåt mig om jag älskar henne för mycket.
Var oss båda nådig.
Vi överlämnar därför stoftet av din tjänare Joy till gravens vila.
Av jord är du kommen...
...jord skall du åter varda.
Kom...
Tacka Gud för din tro. Det är bara tack vare den som man härdar ut.
Det vet jag.
Vad händer med mig?
Jag ser henne inte längre. Jag minns inte hennes ansikte.
-Det är nog chocken. -Jag är så rädd...
Att aldrig mer få träffa henne...
Vid tanken på att lidande bara är lidande.
Utan mål, syfte eller mönster...
Jag vet inte vad jag ska säga.
Ingenting... Det finns inget att säga. Jag vet det nu.
Jag har blivit en erfarenhet rikare.
Erfarenheten är en brutal läromästare...
...men man lär sig.
Vid Gud, man lär sig.
-Några av oss borde ha närvarat. -Vi kände henne knappt.
-Han har varit borta i flera veckor. -Ju förr ni träffas, desto bättre.
-Tar han det hårt? -Ja, tyvärr.
Kan vi träffas efteråt?
-God afton, Jack... -Trevligt att se dig.
-Jag tänkte stanna hemma, men... -Livet måste gå vidare.
"Måste" vet jag inte, men det gör det.
-Jag beklagar, Jack. -Det gäller oss alla.
-Kan jag göra något? -Säg inte "det var bäst som skedde".
-Bara Gud vet varför det blir så här. -Men bryr han sig?
Naturligtvis. Vi ser så lite. Vi är inte Skaparen.
...vi är hans skapelse: råttorna i det kosmiska laboratoriet.
Det är säkert för vårt eget bästa, men det gör Gud till vivisektören.
Nej!
Det duger inte.
Allt är bara en jävla röra.
Jag ber om ursäkt, Harry och Chris.
Jag är inte på humör i kväll.
Jack...din sorg är din ensak.
Livet kanske är en enda röra, men du måste prata med Douglas.
-Vad ska jag säga? -Prata med honom, bara!
När min mor dog...
...så var jag i din ålder.
Jag trodde att om jag bad och verkligen trodde på Gud...
...så skulle hon inte dö.
Men hon dog.
-Det fungerar inte... -Nej, det gör det inte.
Jag bryr mig inte...
Jag älskade din mor.
Kanske rentav för mycket. Hon visste det.
Hon sa till mig: "Är det värt det?"
Hon visste hur det skulle bli.
Det verkar orättvist, eller hur?
-Varför skulle hon bli sjuk? -Det förstår inte jag heller.
Men...
...du kan inte hålla fast saker.
Du måste släppa dem.
Tror du på Himlen?
Ja.
Det gör inte jag.
Det gör inget.
Jag skulle vilja träffa henne igen...
Jag också...
-Vem är du? -Chadwick, sir. Ni är min handledare.
Är jag? Följ med upp, Chadwick.
Chadwick, sa du...
Sätt dig.
"Vi läser för att veta att vi inte är ensamma."
Tror du det?
Jag har inte tänkt på det på det sättet förut, sir.
Inte jag heller.
Vissa skulle säga: "Vi älskar att veta att vi inte är ensamma." Skulle du?
Om ni menar "bli förälskad", så har jag inte...
Jag vet antagligen mer om kärlek från böcker än av egen erfarenhet.
Fortsätt...
Jag lyssnar.
Ingen vill vara ensam...
Varför älska, om det smärtar så att förlora någon?
Jag har inga svar längre - bara det liv jag levat.
Två gånger i det livet har jag haft möjlighet att välja:
Som pojke...
...och som man.
Pojken valde trygghet, mannen väljer lidandet.
Smärtan nu...är en del av lyckan då.
Så ska det vara.